Dette tema handler om hvorfor de tyske flygtninge boede i flygtningelejre i Danmark, og hvordan livet så ud i dem. Kildebankstemaet henvender sig til 7.-9. klassetrin.
De store lejre
I slutningen af juli 1945 meddelte briterne, at de tyske flygtninge i Danmark ikke kunne sendes hjem foreløbigt. Årsagen var, at de allierede (Storbritannien, USA, Frankrig og Sovjetunionen) var blevet enige om, at Tyskland skulle deles i fire besættelseszoner, og at Tyskland skulle afgive store landområder i den østlige del af riget. Langt de fleste tyske flygtninge i Danmark kom fra den østlige del af Tyskland, som Tyskland skulle afgive til Sovjetunionen og Polen. I disse områder var man allerede i gang med at tvangsforflytte tyskere mod vest. I alt blev omkring 7 mio. tyskere tvunget til at forlade deres hjem. Så de tyske flygtninge i Danmark kunne ikke vende tilbage til deres hjemegn.
I Tyskland var der nød og kaos. Byerne lå i ruiner, og mange havde mistet hus og hjem. Der var mangel på tøj, og millioner af mennesker sultede. Derfor var hverken Sovjetunionen, Storbritannien eller Frankrig interesserede i at modtage flygtning i deres besættelseszoner. Og i Danmark havde flygtningene jo tålelige forhold. Derfor måtte Danmark acceptere, at flygtningen blev i landet ind til videre.
Den danske regering måtte gøre noget – og det skulle gå stærkt. I København og i andre større byer truede forældrene med at holde deres børn hjemme fra undervisningen, hvis ikke de tyske flygtninge kom væk fra skolerne. Det var heller ikke holdbart, at tusinder af flygtninge var stuvet sammen i fabriks- og idrætshaller. Her lå de – gamle, børn, syge og raske mellem hinanden – på halm og tæpper, der var spredt ud på gulvet.
I løbet af september 1945 var de fleste skoler frigivet, og flygtningene samlet på 6-700 indkvarteringssteder. Ved nytårstid var der sket en yderligere samling, og antallet af indkvarteringssteder var halveret. Et halvt år senere i sommeren 1946 var flygtningene samlet i ca. 140 lejre.
Lejrene blev placeret, hvor den tyske besættelsesmagt havde haft flyvepladser eller andre militære anlæg. Barakker fra forladte tyske anlæg blev flyttet til lejrene. Og for at skaffe husly købte staten ca. 2.000 barakker i Sverige.
Nogle af lejrene var store. Den største var Oksbøllejren ved Esbjerg, hvor der på et tidspunkt var indkvarteret ca. 36.000 flygtninge. Det gjorde lejren til en af de største byer i Danmark. På Amager opførtes lejren Kløvermarken til 19.000 flygtninge. Ved Karup, sydvest for Viborg, havde besættelsesmagten anlagt en flyveplads. På dens område blev der indrettet en dobbelt-lejr Grove-Gedhus, hvor ca. 15.000 flygtninge blev anbragt.
For flygtningene blev forholdene lidt bedre. Men de måtte stadig ikke forlade lejrene, og der blev ført strengt opsyn med dem. Først i foråret 1946 fik flygtninge lov til at skrive breve til deres slægtninge i Tyskland. De danske lejrledere censurerede alle brevene.
Selv om deres land lå i ruiner ventede de fleste flygtningene utålmodigt på at vende tilbage til Tyskland. De første hjemsendelser begyndte i november 1946. Men på grund af den hårde vinter blev de indstillet ind til foråret 1947. Den 15. februar 1949 – fire år efter de første tyske flygtninge kom til Danmark – kørte toget med de sidste flygtninge over den dansk-tyske grænse.
Kom i gang med kilderne
Kilde 1: Flygtningelejre
Den tidligere minister Johannes Kjærbøl var chef for flygtningeadministrationen i et interview med Social-Demokraten sagde han bl.a.:
”Ud over de 20.000 flygtninge, som ventes anbragt på Kløvermarken, sender vi nu 1600 til Melbylejren, 600 til Marienlyst og 400 til Jagt- og Skovbrugsmuseet i Hørsholm. Yderligere er der beregnet plads til 32.000 flygtninge i Oksbøl-lejren.
Flygtningeadministrationen er også i gang med udgivelse af lærebøger for de tyske flygtninges børn. Det er en ABC-bog, hvori der til stor overraskelse for mange af mødrene ikke står et eneste ord om Hitler.
Flygtningene vil også få en avis, men ligeledes uden førerforgudelse. Såvel lærebøgerne som aviserne trykkes på det tyske sprog. Flygtningene skal nemlig ikke lære dansk. Det er påtvungne ”gæster”, som vi ønsker herfra så hurtigt som muligt. Men hvornår det bliver, ja, herom ved jeg intet.”
(Kilde: Social-Demokraten, 12. november 1945)
![Kildebank Tyske flygtninge i Danmark](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2024/04/kilde-4-1-1-300x214-1.jpg)
Kilde 2: Flygtningebarak
![Kildebank Tyske flygtninge i Danmark](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2024/04/kilde-4-1-1-a-300x214-1.jpg)
Kilde 3: Villa Lufthul
”Den skrækkelige kulde vil ingen ende tage. Også nu, mens jeg skriver, har jeg en handske på venstre hånd for ikke at fryse. Hvad skal man stille op med i et rum, der er beregnet til 20 personer. Det fryser mindst 10-15 grader igen, og snestormen gør vejret fælt.
Det blæser gennem alle fuger. Når der bliver fyret med de våde, stjålne grantræer i rummet ved siden af, ser vi, hvorledes røgen trænger gennem sprækkerne til vores ”hule”. Vi har døbt vores barak Villa Lufthul. Om natten ser og hører vi ingenting, fordi alle har dækket sig til op over begge ører med papirtæpper, dyner og frakker. Om morgenen sover vi længe, fordi kulden ikke lokker nogen ud af sengen.”
(Kilde: Arne Gammelgaard: Drivtømmer. Tyske flygtninge i Danmark 1945-1949. 1993)
![Kildebank Tyske flygtninge i Danmark](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2024/04/kilde-4-3-300x214-1.jpg)
Kilde 4: Ankomsten til Oksbøl-lejren
”Vi bliver læsset af ved porten til lejren og blev overladt til os selv. ”Find et sted at bo!” Min mor går og leder efter et værelse i barakkerne. Hestestaldene er allerede optaget. Nogle barakker ser ud til at være tomme. Vi finder et værelse med otte etagesenge. Vi får fire senge til fem personer! Yderligere seks kvinder med børn flytter ind i værelset. […]
Vi er nu 18 mennesker i værelset: Syv kvinder og 11 børn mellem tre og femten år. Vores del består af to etagesenge med en korridor imellem. Der er et lille skab på væggen og et bord. […]
Jeg delte seng med min mor i næsten to år. Madrasserne er sække med halm, også puderne er halmfyldte. Tæpperne fik vi af vagerne. […]
Vores ”hoveddør” er en uldplaid, som vi havde med på flugten. Den hænges mellem de to sengestel og dækker for os, når vi klæder os af og på. […]
Mellem vinduerne står et komfur. Vi fyrer med briketter og træ, vi har stjålet. Komfurrøret går ud gennem barakkens væg. I barakken er et fælles vaskerum.”
(Kilde: Margarete Timmermann: Oranienburg – Oksbøl – Neumünster. Reise ohne Rückfahrkarte. Erinnerungsbruchstücke 1945-1947. 1995)
![Kildebank Tyske flygtninge i Danmark](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2024/04/kilde-4-4-300x214-1.jpg)
Kilde 5: Kløvermarken
I lejren var der oprettet et gymnasium, hvor han underviste. Franz skrev bl.a. om lejren. Her er et uddrag.
”Midtpunktet i denne by bag pigtråd er centralkøkkenets høje skorsten ved hovedgaden, som snorlige går gennem lejren på sin vej til sundet. […]
Rundt om den ca. én kvadratkilometer store lejr løber et dobbelt pigtrådshegn. Mellem disse skrider patruljer i politiets sorte uniformer regelmæssigt af sted med gevær over skulderen. […]
På denne kvadratkilometer lever der over 17.000 tyske flygtninge. Mennesker, som krigen berøvede deres hjem, og som ud over livet kun har reddet nogle få mark (tyske penge), en rygsæk eller en kuffert med det allernødvendigste og det, som de bar på kroppen. […]
17.000 på én kvadratkilometer! Hvis du går lige ud fra lejrens grænse i ti minutter, støder du igen på pigtråd. Uanset i hvilken retning du går, vil du støde på pigtråden, som tvinger dig til at standse.”
(Kilde: http://www.tyskeflygtninge.dk)
![Kildebank Tyske flygtninge i Danmark](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2024/04/kilde-4-5-300x214-1.jpg)
Kilde 6: Bevogtning af flygtningene
”[…] jeg kom som vagtmester til bevogtning på det der dengang hed Den Tyske Skole, nu Emdrupborg, hvor der efter sigende var 7000 flygtninge, mens Kløvermarken havde 20.000 flygtninge.
På lejrene blev der ført kontrol med passersedler for ind— og udgående personer, således var flere tyskere med passerseddel, fordi de havde arbejde ude i byen ved oprettede lazaretter for syge og sårede tyskere ved bespisning og administration hvortil også krævedes en vis orden.
Til vore bevogtningsopgaver var vi nu udstyret med skydevåben for tilfældets skyld og var da også ude for beskydning udefra, formentlig af HIPO-folk*) eller tyske sympatisører. Vore vagtposter gik fast runde om bygningen, men udover nogle skudhuller i muren skete der heldigvis intet.
Det danske politi indfandt sig også i lejren, hvor man havde opfattet, at krigsforbrydere havde skjult sig som flygtning. Det var ikke alle politifolk der kunne tale tysk. De der kunne var naturligvis travlt beskæftiget. Jeg kunne noget tysk og assisterede politiet. De stillede tyske mænd op i række, hvor de så udpegede den tysker som de af en eller anden grund havde mistanke til. Jeg skulle så udspørge personen om forskelligt lige fra fødselssted, alder osv.
Lejrens kvinder som så på, var for nogles vedkommende hustruer eller på anden måde tilknyttet mændene. Det var ikke rart at se, når politiet trak en mand frem for eventuelt at tage ham med, og kvinden
til den mistænkte skreg op eller brast i gråd.”
*) HIPO = forkortelse for Hilfspolizei (hjælpepoliti). Et dansk korps, der fungerede som tysk hjælpepoliti i slutningen af krigen.
(Kilde: Københavns Stadsarkiv: https://kbharkiv.dk/permalink/post/18-20565)
![Kildebank Tyske flygtninge i Danmark](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2024/04/kilde-4-6-300x214-1.jpg)
Kilde 7: Fraternisering
Kilde a)
Ved alle ind- og udgange til flygtningelejrene var der opsat skilte som på fotoet.
![Kildebank Tyske flygtninge i Danmark](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2024/04/foto-08-skilt-1024x844-1.jpg)
Kilde b)
Avisen Sydvestjylland bragte denne historie:
”[Navnene på tre mænd] der har holdt til i Oksbøl og som allerede i forvejen er straffet for fraternisering, var som tidligere meddelt igen blevet grebet og anholdt for fraternisering og sortbørshandel med de tyske flygtninge i Oksbøllejren.
Da det lader til, at de tidligere idømte straffe ikke har virket afskrækkende på de pågældende, har de nu fået hver sin hæftestraf. [navn] fik 24 dage og de to andre hver 20 dage. Det er at håbe, at denne nye kurs vil lægge en følelig dæmper på det slæng, der daglig blamerer landet overfor vore ubudne gæster.”
(Kilde: Sydvestjylland, 12. februar 1946)
Kilde 8: Store drenge og modne kvinder
”60.000 tyske flygtninge er endnu i Danmark. De fleste af kvinderne har nu i tre år været afskåret fra deres mænd. De angribes af depression og nervesammenbrud, og fortvivlelsen forplanter sig hurtigt i en flygtningelejr. I lejrene har man i den sidste tid i en uhyggelig grad kunnet mærke dette.
En ulykkelig følge er også de oplevelser som lejrens store drenge udsættes for. Voksne mænd er der jo næsten ingen af i lejrene. Men de drenge på 12 til 14 år, der i 1944-45 kom til Danmark, er nu unge mennesker. Uden at lejrlederne har mulighed for at hindre det, bliver de så at sige alle misbrugt erotisk af mere modne kvinder.
De fleste af disse store drenge er allerede ødelagt seksuelt. I det hele taget er det spørgsmålet, om ret mange af de tyske flygtninge længere er skikket (egnet) til at vende tilbage til et normalt samfund.”
(Kilde: Ny Tid, 7. marts 1948)
Kilde b)
Else W. var 30 år, da hun sammen med sin far flygtede fra Østpreussen. Hendes mand var soldat og var omkommet i 1944. I Danmark blev hun interneret i flygtningelejren på Marselis Boulevard i Århus. Else førte dagbog og skrev om moralen i lejren:
”Med hensyn til moralen er der meget at udsætte på lejrens beboere. De store drenge, som efterhånden er vokset til, indleder forhold med ældre kvinder. De laver selv sakse, så de kan klippe huller i pigtrådshegnet og på den måde hjælpe deres veninder ud i nattens frihed.
Om morgenen har man så de omstrejfende damer, der er samlet ind, stående foran porten. Og den lille fængselsbunker i lejren er overfyldt. Man må skamme sig over sine tyske medmennesker. Mange uægteskabelige børn bliver født, hvis fædre undertiden er rene børn eller oldinge.”
(Kilde: Arne Gammelgaard: Drivtømmer. Tyske flygtninge i Danmark 1945-1949. 1993)
![Kildebank Tyske flygtninge i Danmark](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2024/04/kilde-4-8-300x214-1.jpg)
Kilde 9: Mindre strengt
”Fraterniseringsforbuddet har hidtil været håndhævet så strengt, at flygtningene ikke, når de havde et ærinde uden for lejrene, måtte tale med nogen. Det må de gerne nu. Endvidere åbnes der adgang for dem til at foretage udflugter i lejrens omegn. […] Disse udflugter vil blive foretaget under ledsagelse af personale fra lejrmyndighederne.
Endelig får tyskerne lov til at foretage forskellige indkøb – af kaffe, æg og lign.
Baggrunden for de nye bestemmelser er den tiltagende apati, som præger tyskerne efter mange års liv i lejrene. Bestræbelserne på at få de sidst flygtninge ud af landet så hurtigt som muligt fortsættes. […] Der vil ikke blive tale om at lempe flygtningenes forhold så meget, at internering opgives. Man ønsker fortsat ikke, at de skal ind i erhvervslivet.”
(Kilde: Viborg Stifts-Tidende, 20. juli 1948)
![Kildebank Tyske flygtninge i Danmark](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2024/04/kilde-4-9-300x214-1.jpg)