Også i 1600-tallet udkæmpede Danmark-Norge og Sverige flere krige mod hinanden. I dette tema kan du finde kilder til 2 af krigene, Kalmarkrigen 1611-13 og Torstenssonkrigen 1643-45.
Kom i gang med kilderne
Kilde 1: Kort over Skånelandene
Kildebilledet nedenfor er et kort over Skånelandene, hvor både danske og svenske bynavne ses. Man kan eksempelvis se, at den danske kong Christian 4. grundlagde flere byer i Sverige, Christianstad og Christianopel. Begge byer blev bygget som fæstningsbyer, der skulle kunne forsvare de danske landsdele i Skåne og Blekinge mod svenskerne.
Kildebillede
![](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2021/04/kilde-1-kort-over-skanelandene.png)
Tosproget kort over Skåne, Halland og Bleking (med svenske og danske stednavne), 2014. Billedet er lånt fra Wikimedia Commons
Kilde 2: Rigsrådet sagde nej til krig
I 1611 sendte Christian 4. en krigserklæring til Sverige. Endnu en gang handlede konflikten mellem de to lande især om magten over handelen i Østersøen, men også om grænser. Sverige forsøgte at blive stærkere og prøvede at bryde Danmarks eneret på handel med Rusland. Og det ville den danske konge ikke finde sig i. Så Christian ville gerne gå i krig mod Sverige. Det synes Danmarks rigsråd sig dog ikke om. Det lykkedes dog til sidst for Christian 4. at starte krigen alligevel selvom rigsrådet var imod – Christian 4. truede nemlig med at føre krigen som hertug af Slesvig og Holsten, hvor rigsrådet ikke havde noget at skulle have sagt.
Kildeteksten nedenfor er et et brev, som rigsrådet sendte til kongen. Brevet var underskrevet af syv rigsråder. Alligevel besluttede kongen at starte krigen, som er kendt som Kalmarkrigen. Kildeteksten er et bearbejdet uddrag af det oprindelige brev.
![](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2021/04/kilde-2-rigsradet-sagde-nej-til-krig.png)
Kildetekst
“…. I betragtning af, at kejseren eller tilhængerne ikke har begyndt noget forehavende imod eller undsagt kongelig majestæt eller hans majestæts riger….
Det er også fornødent at agte godt på vores naboer, såvel den svenske, som andre, som jo ikke er til at stole på….
Da mente vi ikke at kunne råde hans kongelige majestæt til at indlade sig i noget sådant forbund, endnu mindre i nogen krig mod kejseren og tilhængerne, som har den store overvældende magt og tilslutning….”
Kildeteksten er et oversat og bearbejdet uddrag fra Kristian Erslev: Aktstykker og Oplysninger til Rigsraadets og Stændermødernes Historie i Kristian IV´s Tid, bd. 1, 1883-1885. s. 441-444.
Kildebilledet er fra Wikimedia Commons.
Kilde 3: Freden i Knærød efter Kalmarkrigen
Kalmarkrigen blev afsluttet ved Freden i Knærød. Danmark stod som vinder af krigen. Der blev lavet en fredsaftale, hvor det var Sverige som var taberen. Blandt andet skulle Sverige betale en stor sum penge som erstatning for krigen. Selvom om aftalen var til Danmarks fordel og man i Sverige var utilfredse over aftalen, så rykkede fredsaftalen ikke afgørende på grænserne mellem Danmark og Sverige.
I kildeteksten nedenunder kan man se et forkortet uddrag af en fredsaftalen, der er opstillet i punkform. Den oprindelige tekst er noget længere med flere betingelser.
![](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2021/04/kilde-3-freden-i-knaeroed-efter-kalmarkrigen.png)
Kildetekst
- Den svenske konge skulle betale krigsskadeerstatning til den danske konge – ligesom ved Freden i Stettin efter den nordiske syvårskrig, der sluttede i 1570. Beløbet var 1 mio. daler.
- Der havde i en periode været konflikt mellem Norge og Sverige om grænseområdet Finmarken. Denne konflikt havde været mede til at starte Kalmarkrigen. Den konflikt blev i fredsaftalen afgjort til den dansk-norske konge Christian.
- Den danske konge fik endnu engang godkendt sin ret til at bruge 3 kroner i sit rigsvåben.
- Til gengæld skulle begge lande være fri for at betale told til hinanden – og Sverige skulle ikke betale told for at sejle igennem Øresund.
Kildebilledet er fra Wikimedia Commons.
Kilde 4: Symbolsk billede af Øresundstolden
Kildebilledet nedenfor er et kobberstik fra 1644, midt under Torstenssonkrigen. Billedet forestiller kong Christian 4. og den svenske rigskansler Axel Oxenstierna, der spiller spillet Backgammon om Øresundstolden. Billedet er er symbolsk.
Til højre står Christian 4. og bag ham kan man se slottet Kronborg i Nordsjælland. Til venstre står den svenske rigskansler, og bag ham kan man ane fæstningen Elfsborg, som lå ved det nuværende Göteborg. Under spillet ligger en dug, hvor der står ”Krigens terninger”.
Stikket er lavet af en nederlandsk kunstner i 1644 under Torstenssonkrigen. Torsentssonkrigen startede, fordi Christian 4. satte Øresundstolden op.
Kildebillede
![](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2021/04/kilde-4-symbolsk-billede-af-oresundstolden-1024x784.jpeg)
Kildebilledet er et kobberstik fra 1644. Kildebilledet er lånt fra Det Kongelige Bibliotek, Billedsamlingen. Billedet bærer titlen “Symbolsk fremstilling mht. krigsbegivenhederne 1644-1645” hos DKB.
Kilde 5: Øresund var kongens skatkammer
I 1594 skrev den danske præst og forfatter, Jon Jensen Kolding, om Den Nordiske Syvårskrig i sin bog ”En ny Danmarksbeskrivelse”. Jon Jensen Kolding skrev sin bog mens Christian 4. var konge i Danmark. I Sverige blev man meget vrede over det, som Jon Jensen Kolding skrev om den svenske konge Erik 14., der havde været Sveriges konge under Den Nordiske Syvårskrig.
Det endte med, at bogen blev forbudt i Danmark fordi Jon Jensen Kolding havde skrevet negativt om kong Erik 14 og Den Nordiske Syvårskrig på en måde, som man mente var en krænkelse af den fredsaftale, man havde indgået ved krigens afslutning i 1570. I fredsaftalen stod der nemlig, at Danmark og Sverige ikke måtte udgive smædeskrifter, det vil sige bøger og andre tekster, der hånede den anden part.
Kildeteksten nedenfor et bearbejdet uddrag af bogen, hvor Jon Jensen Kolding fortæller om Øresundstoldens betydning for Danmark.
![](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2021/04/kilde-5-oresund-var-kongens-skatkammer.jpeg)
Kildetekst
”Selv om Danmark hverken besidder guldførende årer eller vingårde, hvorover det kan være stolt, tåler det alligevel sammenligning med Arabien, Spanien, Ungarn, Italien eller Tyskland på følgende vis. For landet frembringer – bortset fra metalminer – sine egne vældige rigdomme. Til visse er nemlig denne Balterhavets munding en sand guldgrube og ægte vingård. Havet flyder nemlig med vin og guld. I kraft af disse umådelige årlige indtægter vokser kongens skatkammer og rigdomme….”
Kildeteksten er et bearbejdet uddrag af Jon Jensen Koldings, ”En ny Danmarksbeskrivelse”, oversat af Allan A. Lund, 1980, s. 91.
Kildebilledet er lånt fra Wikimedia Commons.
Kilde 6: Kongen og slaget ved Kolberger Heide under Torstenssonkrigen
Mens Christian 4. var konge mere end fordoblede han Øresundstolden. Han ønskede at få flere penge, så han kunne bygge en flåde og have penge til en hær. Hollænderne, der handlede meget med både Danmark, Sverige og sejlede igennem Øresund for at komme til handelsbyerne langs Østersøen, blev dog vrede over den høje told. Samtidig følte Sverige sig spærret inde af Danmark, og begyndte at erobre landområder langs Østersøen. Det gjorde til gengæld Christian 4. urolig. Derfor støttede han Sveriges fjender i den store krig i Europa, Trediveårskrigen, der har raset i mange år. Da Christian 4. samtidig blev uvenner med hollænderne om nogle afgifter, slog Holland sig sammen med Sverige. Uden egentlig at erklære krig officielt angreb Holland og Sverige Danmark i december 1643. Fordi der aldrig blev erklæret krig med Danmark, kaldes konflikten også for Torstenssonfejden i stedet for krigen. Fejden er opkaldt efter den svenske general, Lennart Torstensson, som førte den svenske hær og besatte både Skåne og Jylland.
Sverige forsøgte så at vinde krigen til søs. Den 1. juli 1644 mødtes de 2 hære mellem Femern og Kielerfjorden. Det slag er kendt som Slaget ved Kolberger Heide.
Slaget er kendt fordi den danske konge selv ledede den danske flåde, og det var under dette slag, at kongen mistede synet på sit ene øje.
Det lykkedes danskerne at vinde slaget, men de tabte krigen. Der blev sluttet fred i 1645.
Slaget ved Kolberger Heide inspirerede i 1865 den danske maler Vilhelm Marstrand til at male et maleri, hvor han forestillede sig, hvordan den danske konge ledede slaget efter at han havde mistet sit ene øje.
Kildebillede
![](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2021/04/kilde-6-kongen-og-slaget-ved-kolberger-heide-under-torstenssonkrigen-1024x729.jpeg)
Kildebillede: Wilhelm Marstrands fresko Christian IV på “Trefoldigheden” i søslaget på Kolberger Heide (1865) i Christian 4.’s kapel i Roskilde Domkirke. Billedet er lånt fra Wikimedia Commons.
Kilde 7: Kong Christian stod ven højen mast
Sangen fremstiller Danmark som en magtfuld søfartsnation.
I det første vers synges der om kong Christian 4., da han kæmpede i et søslag i 1644 mod svenskerne. Slaget fandt sted på under Torstenssonkrigen. Christian 4. er ombord på skibet Trefoldigheden. Søslaget er kendt for at Christian 4. blev såret i det ene øje, men fortsætter kampen mod svenskerne. De næste vers omtaler også andre danske søhelte fra forskellige krige mod svenskerne.
Sangen indgik i syngespillet ”Fiskerne”, der er skrevet af Johannes Ewald i 1779, og som var en hyldest til en 5 fiskere efter en modig redningsaktion. Teksten hylder helte og modige danske konger.
Kildeteksten nedenfor et pædagogisk bearbejdet uddrag af de 2 første vers i sangen.
![](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2021/04/kilde-7-kong-christian-stod-ven-hoejen-mast.png)
Kildetekst
“1. Kong Christian stod ved den høje mast,
I røg og damp.
Hans våben hamrede så fast,
At gotens hjelm og hjerne revnede.
Da sank hvert fjendtligt skib
I røg og damp.
Flygt, skreg de, flygt, hvem der flygte kan,
Hvem kan vinde over Danmarks Christian i kamp?
2. Niels Juel var på vagt ved stormens brag
Nu er det tid.
Han gav signal til at kampen skulle gå i gang
Og slog fjenden i flere slag
Da skreg de højt blandt stormens brag
Nu er det tid
Flygt skreg de, alle, som kender et skjulested,
Hvem kan vinde over Danmarks Juel i kamp?”
Kildeteksten er et pædagogisk bearbejdet uddrag af sangen “Kong Christian stod ved højen Mast”
Tekst: Johannes Ewald, 1779, Melodi: Fr. Kuhlau, efter ældre melodi.
Kildebilledet er lånt fra Wikimedia Commons.
Kilde 8: En svensk bog fortæller
Bogen ”Da hele sognet brændte” er en roman skrevet af svenskeren Olle Högstrand. Bogens handling foregår i Sverige under Torstenssonkrigen, hvor Danmark angreb Sverige. Bogen handler om den 13-årige svenske dreng, Daniel, der oplever den danske hærs angreb på Sverige. Kildeteksten nedenfor er et uddrag af af af bogens kapitler, der hedder Danskerne.
![](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2021/04/kilde-8-en-svensk-bog-fortaeller.jpeg)
Kildetekst
“Danskerne
Der stod nu de to danske ryttere. De var tydeligt mindre
end Daniel havde forestillet sig. Han havde tænkt på dem
som to store, vældige mænd, men de var faktisk mindre
end hans farmor.
Men vel var de skrækindjagende med deres våben og
deres snavsede og blodige tøj.
– Hvor er præsten? spurgte den ene af dem på et sprog,
der lød næsten som norsk.
Præsten gik et skridt frem mod de ubudne gæster. Han
bevægede sig langsomt og usikkert og slet ikke med den
indlysende myndighed som ellers.
– Det ved vi ikke, sagde han på en smiskende måde. Det
ved vi ikke. Han tog af sted i går sammen med sin familie.
Han sagde ikke, hvor han ville køre hen.
– Hvem er I så?
– Vi er bare tre tjenestekarle de har efterladt her for at se
efter huset. Og det her er Brita – hun er tjenestepige.
Daniel syntes det var mærkeligt at præsten kunne lyve så
let. Det var som om han aldrig havde gjort andet. Men en
præst måtte vel fremfor alle andre tale sandhed. Men naturligvis
– det her var ikke at lyve rigtigt.
De to danske soldater kom ind og smøgede overtøjet af.
– Du der, sagde den ene af dem til præsten, det lader til
at være dig som fører ordet her i huset. Det er vist bedst du
sørger for her bliver rent og fint, for Hannibal Sehested vil
tage ind her, når han har taget livet af de sidste bondetampe
som gør modstand længere nordpå.
– Her er da rent, sagde farmor med klar stemme. Renere
end mange andre steder.
– Hold kæft, forbandede kælling.
Soldaterne gik hen til ildstedet. Daniel så, at de begge to
var temmelig berusede.
– Hvor er brændevinen? spurgte den ældste af dem.
Bryngel skyndte sig at halte frem med sit krus.
– Der må da være mere.
– Jeg tror at jeg … at præsten har mere herinde, svarede
sognepræsten og forsvandt ind i sit domæne. Han kom
straks tilbage med mere brændevin.
Danskerne begyndte omgående at drikke. De tyllede den
stærke brændevin i sig som om det var kildevand.
– Brændevinen er der i hvert fald ikke noget i vejen med,
sagde den yngste og tørrede sig om munden med hånden.
Men hvor er alle tjenestepigerne? Hun kan vel ikke være
den eneste – der må da også være en som er yngre?
– Nej, de fulgte alle sammen med præsten, svarede
Daniel helt i overensstemmelse med sandheden, hvis man
bare udskiftede præsten med præstefruen.
– Så er de gået glip af to store oplevelser, lo den ældste
og den anden lo med.
Daniel forstod ikke1ivad de lo ad.
– Hvad med mad? Er der noget i huset?
– Nej, ikke ret meget, sagde præsten. De tog alting med
sig.
– Jeg syntes, jeg hørte en gris da vi red forbi udhusene,
sagde den ældste dansker. Tag den gamle mand med dig,
jens, og slagt grisen så vi kan få lidt flæsk. Hannibal venter
nok også at få mad i morgen.
Den mand som blev kaldt Jens skubbede Bryngel foran
sig, og gav ham ordre til at stikke grisen. Et par minutter
senere hørte de et frygteligt hyl da slagtningen blev fuldbyrdet.
– Han skriger næsten lige så højt som den forbandede
bonde, vi tog os af tidligere i dag, sagde den soldat, der var
blevet i køkkenet.
Jens kom snart tilbage endnu blodigere end før. Han
havde taget grisens hjerte, lever og nyrer med.
– Kog det til os, beordrede han Daniels farmor og smed
indvoldene til hende.
Præsten så ud som om han ville sige noget, men fortrød
det.
– Var der noget du ville sige? spurgte den gamle soldat.
– Nej, ikke spor.
– Du sørger måske over grisen?
-Nej.
– Pas på du ikke kommer til at gøre ham selskab.
Præsten veg lidt tilbage ved den frygtelige trussel.
– Det er ikke nødvendigt, Iver, sagde den anden. Du
skræmmer vist livet af ham alligevel.
De lo begge ubehersket ad denne morsomhed og koncentrerede
sig så om brændevinen. Daniels farmor havde
allerede sat en gryde over ilden, og i den kom hun resterne
af det stakkels svin sammen med en håndfuld salt.
De danske ryttere fortsatte med at drikke indtil indvoldene
var nogenlunde gennemkogt. Så fiskede de stykkerne
op med deres knive og gumlede kødet i sig så saften dryppede
ned ad deres hager.
– Øl, sagde Iver.
Præsten skyndte sig at hente det.
– I har noget forbandet dårligt øl her i Sverige, mente
Jens. Surt og modbydeligt. Det må være brygget af djævelen
selv.
– Humlen var dårlig i fjor, sagde farmor.
Daniel kunne ikke lade være med at blive imponeret af
hendes ro. Hun var nøjagtig som sædvanlig. Hun så ikke
ud til at høre efter eller at tage sig af, hvad der skete omkring
hende, men Daniel var helt overbevist om at intet
undgik hendes opmærksomhed.
– Hvis humlen er dårlig er det umuligt at fa godt øl,
fortsatte hun.
Soldaterne nikkede bekræftende.
– Det har du ret i, din gamle heks, sagde Iver. Men det
behøver ikke at være surt af den grund. Men brændevinen
her er bedre end mange andre steder.
De drak noget mere.
Jens rejste sig med besvær.
– Eftersom jeres præst ikke er her mere, flytter vi derind,
sagde han og forsvandt med Iver efter sig ind i sognepræstens
værelser.
De lod døren stå åben, og de fire ude i køkkenet kunne
høre, hvordan de brovtede og pralede over for hinanden af
deres bedrifter.
Efterhånden blev de mere stille og til sidst kom der ikke
en lyd derindefra. Daniel så, at præsten lagde sig til rette på
gulvet, og snart sov han ligesom farmor. Bryngel var han
ikke rigtig sikker på. ….”
Kildeteksten er et uddrag af bogen ”Da hele sognet brændte” af Olle Högstrand, 1980, side 112-115. Kildebilledet er lånt fra Wikimedia Commons.
Kilde 9: Freden i Brømsebro 1645
I 1645, efter 2 års konflikt, blev der forhandlet om fred mellem Danmark-Norge og Sverige. Aftalen blev underskrevet i august og kaldes Freden i Brømsebro, efter den by i det nuværende Sverige, hvor freden blev indgået. Brømsebro lå lige ved grænsen mellem Blekinge, der dengang var en del af Danmark, og Småland, som var en del af Sverige.
Fredsaftalen lignede på mange måder den aftale, som Christian d. 4. havde indgået efter Kalmarkrigen i 1613 og den fred, der blev indgået i 1570 efter Den Nordiske Syvårskrig.
![](https://historielab.dk/wp-content/uploads/2021/04/kilde-9-freden-i-broemsebro-1645.png)
Kildetekst
- De samme bestemmelser som blev indgået ved freden i Stettin i 1570 efter afslutningen på Den Store Nordiske Krig skulle gælde. Herudover:
- Danmark skulle give de norske landskaber Jämtland og Härjedalen til Sverige.
- Danmark skulle give de erobrede, svenske området tilbage, herunder Kalmar.
- Danmark skulle give øerne Øsel og Gotland til Sverige.
- Danmark skulle give den danske landsdel Halland til Sverige i 30 år.
- Danmark blev tvunget til at sætte Øresundstolden ned.
- Begge lande skulle have ret til at bruge tre kroner i deres rigsvåben. Dog måtte de ikke gøre krav på landområder, der tilhørte modparten.
Kildebilledet er lånt fra Wikimedia Commons.